Vorbele oracolului răsună ca un avertisment,
ca o profeție.
Sparta va cădea.
Elada întreagă va cădea.
Pârjolul persan va preface Atena în cenușă.
Căci Atena e un maldăr de piatră, de lemn, de pânză și praf.
Aidoma prafului, va fi spulberată de vânt.
Numai atenienii rămân,
iar soarta lumii atârnă de fiecare silabă de-a lor.
Numai atenienii rămân.
Doar corăbiile lor solide din lemn îi mai pot salva.
Corăbiile din lemn
și un val uriaș de sânge de viteji.
300: ASCENSIUNEA UNUI IMPERIU
Leonida, soțul meu,
Leonida, regele vostru,
Leonida și cei 300 de viteji au pierit.
Mărețul sacrificiu spartan nu a unit bărbații și femeile Eladei libere.
Nu îndrăgesc războiul.
Cu toate astea, el și-a dat viața pentru ei,
făgăduind că Grecia va rezista.
Libertatea ne-a fost făurită de dușmani în vâlvătaia războiului.
Regele Darius a fost acela care ne-a cotropit țara
cu zece ani în urmă, când tinerețea ne sclipea în ochi,
înainte ca acest război amar să ne schimbe feciorii în bărbați.
Acum zece ani, acest război a început
așa cum încep toate războaiele,
cu o mare jale.
Maraton...
Darius, regele perșilor,
neîmpăcat cu libertatea grecilor,
a venit în Grecia să ne îngenuncheze.
A debarcat pe câmpia Maratonului cu o oaste de trei ori mai numeroasă
decât cea a grecilor.
În zori, atenienii deznădăjduiți au făcut ceva de neînțeles.
Au atacat.
I-au atacat pe perșii osteniți, în vreme ce aceștia coborau pe mal
după o lună petrecută pe mare.
I-au atacat înainte să-și pună tabăra și să-și înzestreze oștenii.
Cine a conceput acest plan nebunesc?
Un oștean atenian aproape neștiut.
Ai săi îi spuneau Temistocle.
El le-a arătat perșilor cât de crunt luptă atenienii.
Năzuința la glorie apusese.
Au pierit cu miile. Sute dintre ei erau atenieni.
Singurul lor gând era la Grecia liberă,
la un experiment atenian numit "democrație".
Oare merita astă idee
o jertfă atât de mare?
Temistocle l-a lăsat pe regele Darius să hotărască asta.
Căci, în tot acel tumult, s-a ivit un prilej.
Iar Temistocle a profitat de el.
A fost un moment ce avea să dăinuie peste secole,
ce avea să-l ridice de la rangul de oștean până în fruntea politicii Atenei.
Nu!
A fost momentul ce l-a făcut legendar pe Temistocle.
Însă, chiar în clipa sa de glorie,
Temistocle a știut în sinea lui că făcuse o greșeală.
Xerxes, fiul lui Darius,
avea în ochi mânia destinului.
Temistocle știa că ar fi trebuit să-l ucidă pe tânăr.
Gândul la acea greșeală nu avea să îi mai dea pace.
Temistocle a fost cel care a zguduit Imperiul Persan
și a dezlănțuit forțele care aveau să cotropească Grecia.
Pe când regele trăgea să moară,
toți generalii și sfetnicii săi s-au strâns la căpătâiul lui.
Printre ei se afla Artemisia, vestita căpetenie a flotei.
Cruzimea nu îi era întrecută decât de frumusețea sa.
Mai presus de frumusețea ei era doar supunerea față de rege.
Darius o prețuia cel mai mult pe Artemisia,
căci ea îi adusese izbânda pe câmpul de luptă.
În ochii lui, ea era oșteanul perfect,
așa cum Xerxes, fiul său, nu avea să fie în veci.
Ești atât de gingașă, copila mea...
Gingașa mea copilă...
Tată...
Xerxes...
Nu repeta greșeala părintelui tău.
Lasă-i pe nevrednicii de greci într-ale lor.
Numai zeii îi pot înfrânge.
Numai zeii...
Xerxes a jelit șapte zile, încremenit de durere.
În cea de-a opta zi, Artemisia i-a strecurat în suflet mlădița nebuniei
ce avea să-l cuprindă.
Vorbele tatălui tău nu erau menite să te pună în gardă,
ci să te provoace.
Dacă numai zeii îi pot înfrânge pe greci...
...atunci tu vei fi un rege-zeu.
Artemisia adună toți preoții, magii și astrologii din imperiu.
Tânărul rege fu învelit în voaluri cimeriene, scăldate în licori străvechi,
și fu trimis să rătăcească în deșert.
Delirând de căldură și de sete, regele ajunse
la grota unui pustnic.
Xerxes trecu de ochii tulburi și de sufletele goale
ale creaturilor deșarte ce sălășluiesc în umbra inimilor tuturor oamenilor.
În acea beznă,
se dărui întru totul unei puteri atât de malefice și de morbide...
...încât, când ieși la lumină, Xerxes nu mai avea nimic omenesc.
Ochii îi luceau precum tăciunii aprinși.
Era gol, imaculat, spân
și mătăsos.
Xerxes se renăscuse ca zeu.
Artemisia nu se încredea în nimeni.
La adăpostul nopții, toți aliații lui Xerxes din palat fură nimiciți.
Toți cei în care avusese încredere...
...toți cei care îl crescuseră...
...toți sfetnicii săi de odinioară...
...căzură degrabă pradă furiei ei.
Când regele-zeu apăru în fața supușilor săi,
Artemisia privi cum urzeala ei prinde contur.
- Pentru glorie... - Pentru glorie...
- Pentru răzbunare... - Pentru răzbunare...
Război.
Război!
Războiul bate la ușa Greciei.
E amenințată de o oaste uriașă, de peste un milion de oameni.
Trebuia să fie doar o formalitate pentru Temistocle,
eroul de la Maraton, să ducă la capăt ceea ce începuse.
Vă rog!
Trebuie să îl înduplecăm pe Xerxes!
Lașule!
Atena e orașul lașilor!
Tacă-ți fleanca!
Taci tu!
Te omor! Aleagă-se praful de spartani!
Ducă-se pe pustii pederaștii ăia!
Tăcere!
Vorbește eroul Maratonului!
E democrație, nu bătaie de stradă!
Liniște! E Temistocle!
Perșii vor ataca de la miazănoapte și miazăzi.
Orașele-state ar trebui să negocieze un armistițiu.
Da, trebuie să negociem!
Să negociați cu tirania?
Care popor a câștigat vreodată din așa ceva?
Așa-i, să fim uniți!
Dragi compatrioți, nu putem judeca viitorul
decât prin suferința trecutului.
Mulți dintre voi au luptat alături de mine la Maraton.
Voi, care ați înfruntat dușmanul cu arma în mână,
știți bine cum se obține pacea!
Nu vă lăsați înșelați!
Xerxes, fiul lui Darius, e un lup aflat la ușa noastră.
Aici și acum, trebuie să alegem:
luptăm pentru Grecia ori ba?
Argos, Corint,
Megara, Atena...
Nici Sparta nu le ține piept perșilor de una singură.
Trebuie să ne unim toți ca unul,
altfel vom pieri apărându-ne propriile interese.
Trimiteți-ne corăbiile pentru a apăra Grecia.
Temistocle vrea mai mult decât corăbiile noastre.
Le va cere feciorilor noștri să lupte.
Cu Sparta cum rămâne?
Trimiteți toate corăbiile
lângă țărmul nordic al Eviei.
Eu voi merge să le cer ajutorul marilor spartani.
Nicio veste de la solia pe care ai trimis-o în Sparta.
Oferta ta generoasă l-o fi insultat pe regele Leonida.
Poate că trebuie să intru în Sparta și să o ard din temelii.
Nu uita, când un rege e iubit ca mine...
...multe pot fi înfăptuite.
Ar fi nebuni să se opună puterii mele divine.
Atena încearcă să strângă o coaliție.
Va fi o adunătură de corăbii.
După ce voi trece marea, îmi voi conduce oștile pe uscat.
Le voi aminti lașilor Greciei
că nu le-am uitat obrăznicia.
Odihniți-vă și adăpați caii. E mai bine să purced singur.
Spartanii nu îi au la inimă pe ceilalți greci.
- Spartanii ăștia... - Temistocle,
năpârcă bătrână,
- ...de ce ai pornit spre miazăzi? - Ca să îi dau de știre lui Leonida
- ...că se apropie perșii. - Ai ajuns târziu.
Solul persan i-a spus deja lui Leonida ce anume doresc.
Cer tributul de pământ și apă.
Spartani, vă spun o dată pentru totdeauna.
Clipa de glorie a oricărui spartan,
marea împlinire a vieții sale,
e momentul în care a luptat din răsputeri
întru apărarea Spartei
și zace mort pe câmpul de luptă,
biruitor!
Deci...
Cine e gata să moară alături de rege?
Temistocle...
Ai bătut cale lungă ca să-ți scuturi năpârstocul la instrucția bărbaților.
Regină Gorgo, n-ar trebui să se instruiască să trăiască alături de regele lor?
Vremurile s-au schimbat, Gorgo.
Oamenii se vor lepăda în curând de jugul misticismului și tiraniei.
- Ne ameninți? - Nu.
Vă ofer șansa să vă alăturați grecilor și să luptați cu adevăratul tiran,
cu condiția ca tu și Leonida să nu vă fi înțeles deja cu Xerxes.
Nu există nicio înțelegere.
Solul lui Xerxes a fost necioplit și obraznic.
Nu a priceput că amenințările din Teba și Atena nu merg aici.
Acesta e leagănul celor mai mari războinici ai lumii,
al căror rege s-ar jertfi pentru oricare dintre ei.
Solul lui Xerxes nu a înțeles că nu suntem un oraș-stat ca altele.
Aceasta e Sparta.
Deci i-ați spus răspicat solului că Sparta nu se supune.
Foarte clar.
Leonida se sfătuiește cu oracolul asupra planului de luptă.
Nu ne oprește decât sărbătoarea Carneia.
Sigur oracolul va vedea că trebuie să luptăm.
Înseamnă că am venit la țanc.
Comand flota de corăbii a Greciei unite.
Aș vrea ca Sparta să îmi fie alături.
Dați-mi corăbiile voastre, Gorgo.
Xerxes va blestema ceasul când a trecut Marea Egee.
Nu vei primi corăbiile spartane. Nu ne pasă de Grecia unită.
Nu îți împărtășim visul, Temistocle.
Îmi pasă doar ca Sparta să dăinuiască.
Străjile te vor însoți când pleci.
Mă mir că iei în râs libertatea în izolarea ta egoistă.
Însă libertatea, în înțelepciunea ei, te-a ales să o aperi.
Mărită regină...
Se va alătura Sparta luptei noastre?
Perșii le-au oferit spartanilor ceva de nerefuzat.
- Ce anume? - O moarte sublimă.
Se spune că ești cel mai viteaz dintre cei prinși.
Se spune că ești o târfă din mările de răsărit.
Dar nu ești și cel mai isteț.
Căpetenia voastră e grecoaică.
Și eu sunt grec.
Sunteți perși și primiți ordine de la o grecoaică!
Da, frățioare, m-am născut grecoaică
și prin venele mele curge sânge de grec.
Dar inima mea...
...e persană.
Peste câteva ceasuri, flota grecească va fi fărâme.
Cum rămâne cu stăpânul nostru și temuții spartani?
Nu avem a ne teme.
Doar regele Leonida și 300 de oameni
- ...au pornit la luptă. - Vor fi învinși într-o clipită.
Tu.
Ești de aceeași părere?
Vor pieri mulți.
Încrederea ta mă impresionează.
Mă mir că un străjer al corăbiei
nu-și pleacă ochii când îl întreb.
Poate că ești doar indisciplinat.
Dar mâinile bărbatului nu mint.
Îi trădează toate cusururile și defectele firii.
Nu ai mâinile destul de bătătorite pentru un corăbier.
Îi cunosc pe toți cei care îmi dau ascultare.
Cum se face că pe tine nu te cunosc?
Iartă-mă, comandante.
Dă-mi voie să mă prezint.
Puneți mâna pe iscoadă!
Lașul!
Se apropie furtuna.
E doar un capriciu al vremii din Grecia.
- Temistocle? - Intră.
Calisto.
Să nu repeți ceea ce se vorbește aici.
Niciunde.
Feciorul meu nu are dreptul să stea la masă cu cei căliți.
- Dar e de încredere. - Prea bine.
- Grăiește. - Corăbiile lui Xerxes
sunt comandate către sud de o grecoaică.
E Artemisia.
O cunosc.
Artemisia e ucigașă înnăscută, e dibace pe mare
și însetată de răzbunare.
Se spune că familia ei a fost căsăpită de hopliți.
Am auzit și eu aceste zvonuri.
Hopliții nu au cruțat pe nimeni în ziua aceea.
Se spune că i-au siluit și i-au ucis întreaga familie.
Apoi au pus ochii pe ea.
După ce a fost ținută ani de zile în cala unei trireme,
a fost aruncată pe țărm și lăsată să moară.
Un sol persan a găsit-o acolo, pe jumătate moartă.
Artemisia a jurat în acea zi că se va întoarce în Grecia...
...numai ca să o vadă arzând.
A primit hrană, veșminte și cea mai de soi instrucție persană.
Nimeni nu îi era pe potrivă la lupta cu sabia.
Marele rege Darius a fost impresionat de devotamentul ei.
A ajuns repede printre comandanții săi.
Și-a vândut sufletul
morții înseși.
Unii ar spune că eu mi l-am vândut Greciei.
Tu ce zici?
- Eu? - Da.
Ești viitorul acestei nații.
Sunt gata să lupt.
Îmi place. Seamănă cu tine.
- Vom avea nevoie de toți. - E doar un copil.
- Și alții mai tineri au luptat pentru țară. - Destul!
Ești doar un visător și îți interzic să mai vorbești.
Temistocle, planul tău a început.
Îmi voi strânge oștile în ziua următoare.
Va fi nevoie de tine, ți-o spun răspicat.
Avem și vești rele.
Leonida a pornit spre miazănoapte, către Porțile de Foc.
Vești proaste? Izbânda e sigură
- ...dacă Spartanii sunt la Porțile de Foc. - Da, dacă oastea ar fi fost cu el.
Obligat de oracol și de Carneia,
Leonida a ajuns la Termopile cu doar 300 de oameni.
Prin urmare, singurii care împiedică
distrugerea totală a Atenei
sunt Leonida și cei 300 de spartani.
Voi căuta veterani printre ei.
- Voi face rânduială printre voluntari. - Bine.
Nu avem timp să îi învățăm strategie pe țărani.
Îngrijește-te să fie hrăniți și treji.
Altceva?
N-ar strica să mânuiască sabia.
Fir-aș să fiu! Să dea naiba!
- Tătâne-tău știe că ești aici? - Nu.
- De unde ai scutul și sabia? - Au fost ale bunicului.
Mama mi le-a dat azi-dimineață.
- Când ți-a dat binecuvântarea? - Da.
Chiar ți-a ascuțit lama.
Tatăl tău le pregătește mâine o surpriză dușmanilor.
Am ales să lupt aici și acum.
Vino pe corabia mea.
- Acolo vei lupta. - Am înțeles.
Avem puțin peste 50 de corăbii. Perșii au mii de nave.
- Corăbiile astea abia plutesc. - Nu se compară cu marile nave persane.
Dar sunt mai iuți și se mânuiesc mai ușor.
Numeri pe degete corăbiile trimise de restul orașelor-state.
- Firește, restul sunt ateniene. - O mică
flotă persană s-a adăpostit de furtună peste strâmtoare.
Dacă se îndreaptă vremea, o putem lovi în zori.
O primă izbândă grecească.
Zeii ne-au dat prilejul să-i lovim pe perși și să ne întărim moralul.
Ocazia e tentantă, dar urmăm planul bătăliei.
La apus, vom întâmpina flota principală a perșilor.
Atacăm în larg, fără țărmuri care să ne îngrădească.
E curată sinucidere să atacăm o mie de nave cu flota noastră.
Acesta e planul meu.
Ce flotă jalnică!
Corăbiile lor nu sunt o amenințare.
Am nevoie de un adjunct, Artaphernes.
Cine va fi destoinic va ajunge la dreapta mea.
Generalul Bandari s-a oferit să atace primul.
Bandari!
Doamnă amiral!
Dacă te las să dai primul atac, de unde știu că îmi vei obține o victorie rapidă?
Îmi pun zălog cuvântul și viața.
Bine.
Cum doriți să lupt?
Umilește-i pe greci și scufundă-le corăbioarele.
Vor muri până la unul!
Fraților, potoliți-vă bătăile inimii.
Priviți adânc în sufletele voastre!
În astă zi, vitejia vă va fi pusă la încercare.
Și dacă, în vâltoarea bătăliei,
vă trebuie un imbold să luptați,
o idee care să vă dea tărie
în fața morții,
tot ceea ce trebuie să faceți e să-l priviți pe cel care luptă alături de voi.
Pentru el luptați.
Aceasta e frăția de arme!
E o legătură trainică, călită în focul luptei!
Nicicând nu veți fi mai legați de cei cu care vă vărsați sângele!
Fiindcă nu e cauză mai nobilă
decât să lupți pentru cei care se jertfesc pentru tine.
Azi să luptați din răsputeri!
Luptați pentru frații voștri!
Luptați pentru familii!
Și mai ales luptați pentru Grecia!
Grecia!
După ce începe lupta, luați seama la un singur lucru.
Care e acela?
Nu te lăsa ucis din prima zi.
E valabil și pentru voi!
Corăbiile persane au prora tare,
dar sunt slabe la mijloc.
Acolo le vom izbi!
Acum!
La luptă!
Intrați în ei!
Arcași, acum!
Înapoi!
Acum!
Străpungeți-i!
Dușmanul are tactici noi.
Cercul lor de apărare e de nepătruns.
- Pierdem bătălia. - Tu o pierzi!
Anunță retragerea.
Să-i lăsăm să se bucure azi.
M-am săturat de gafele tale, Bandari.
Această rană nu mă va încetini.
Te cred.
Dimineața mă va găsi cu sabia ascuțită în mână.
Foarte bine. Mâine vei lupta alături de tatăl tău.
- Nu e rău pentru niște țărani. - Sunt și poeți, și sculptori.
Cine ar fi știut că niște neinstruiți vor ține piept unui inamic redutabil?
Pentru bătălia de mâine vom avea nevoie de toate puterile.
Cât crezi că îi vom ține în loc?
Dacă planul meu va da roade...
...suficient pentru ca spartanii să unească Grecia.
Băieți, cine împarte vinul cu mine?
- Raportați! - Încă numărăm pierderile.
Dar înțelegeți că e foarte greu,
din cauza hulei și întunericului, să aflăm exact...
Raportați.
Am pierdut 75 de corăbii. 30 sunt ireparabile.
20 pot fi reparate în port în câteva săptămâni.
Pe comandantul flotei grecești îl cheamă Temistocle.
Da, e general atenian.
Se spune că el a tras săgeata care l-a ucis pe regele Darius.
Nu!
Acest Temistocle s-a dovedit a fi un strateg strălucit în luptă.
Nu pot spune la fel și despre voi.
Găsiți că nu vă comand bine?
Vă cer prea mult dacă voiesc o izbândă?
Dezamăgirea dvs. după pierderile de ieri e de înțeles.
Dezamăgirea mea?
Nu sunt dezamăgită de pierderi.
Numărul navelor distruse și al robilor morți mă lasă rece.
Sunt dezamăgită...
...de acești oameni!
Deși am 10.000 de oameni alături,
sunt singură.
Tânjesc după cineva care să mă sprijine,
în care să am încredere.
Spune-mi, generale Kashani,
ești acel om?
Veți savura victoria până la finele zilei.
Voi avea grijă de asta.
Așa trag nădejde.
Înainte!
Acum!
Nu îi pierdeți din ochi!
- Grecii dau bir cu fugiții. - I-a adus acolo unde a vrut.
Kashani e un bun strateg.
Eu vorbeam de Temistocle.
Stânci!
Opriți-vă!
Țineți-vă bine!
Ce cauți aici?
Un bărbat are responsabilitatea să își apere familia și țara!
- Cine ți-a zis asta? - Tatăl meu.
Vezi cu câtă eleganță amăgește Temistocle?
- De ce e atât de greu să obțin o victorie? - Ce schimbări să fac?
Taci!
Vei duce un mesaj din partea mea.
Am băgat groaza în ei!
Se vor teme de războinicii greci!
Adevărat grăiește.
Să se teamă de luptătorul grec! Să se teamă de sabia și scutul lui!
Să se teamă de iubirea lui pentru Elada!
Dar să se teamă mai ales de libertatea lui!
Să nu fii mânios pe flăcău. L-am luat sub comanda mea.
Mânia o păstrez pentru dușmanii mei.
Temistocle!
Corabia Artemisiei e în ape neutre.
Vrea să-l întâlnească pe Temistocle.
- Cum garantezi că va reveni teafăr? - Flăcăule, singura ei onoare
ar fi să vă vadă flota sfărâmată
scufundându-se în Marea Egee și să te zărească pe tine
țintuit de catarg cu paloșul ei,
în timp ce te afunzi în adâncurile apelor.
De ce n-ai zis așa de la început?
Bun venit pe umila mea navă-amiral!
Prezența ta ne onorează.
Sunt impresionat de tine și de nava ta, amiral.
Vorbe cu meșteșug.
Vino, Temistocle, avem multe de discutat.
Crezi că grecii se trag din zei?
Unii așa zic.
Tu ce părere ai? Ești vlăstar de zeu?
Așa vorbesc oamenii mei și, după ultimele zile de bătălie,
și eu sunt de părere că ai ceva divin în tine.
Cine grăiește acum vorbe meșteșugite?
Oamenii mei mai spun că tu l-ai ucis pe bunul rege Darius la Maraton.
Au fost multe fapte de vitejie în ziua aceea.
Dar au trecut zece ani de atunci și mulți înfloresc cele petrecute.
N-ai putea uita astă ispravă.
Fac ceea ce trebuie să fac întru apărarea Greciei.
Și eu fac ceea ce trebuie ca să o înfrâng.
Pentru fiece grec ucis, trebuie să ucizi o mie de perși.
Pentru fiece navă pe care o scufund,
tu trebuie să scufunzi o sută.
Îmi permit să lupt în pierdere săptămâni și chiar luni.
Te voi copleși ca număr și îți voi trece prin sabie corăbiile.
Îți vei pierde libertatea grecească.
Îmi ceri să-mi negociez predarea?
Nu.
Îți ofer șansa să scapi de suferință și să mi te alături.
Aș avea nevoie de un amiral ca tine.
Privește ce apărare ai creat.
O mână de trireme, Leonida și cei 300 de spartani...
E jignitor pentru cel mai mare imperiu al lumii să fie întâmpinat astfel.
Nu te învinuiesc pe tine, Temistocle.
Ai luptat de parcă ai fi avut în vene
sângele lui Poseidon.
Învinuiesc Grecia.
Politicienii certăreți își pun pielea la adăpost
trimițându-te pe tine la moarte.
Cu toate astea, tu continui să lupți.
Care să fie oare motivul?
Ai o familie acasă, în Atena, care te îndeamnă
să lupți cu atâta patimă?
Nu am avut timp să mă așez la casa mea.
Mi-am dedicat întreaga viață adevăratei mele iubiri, flota Greciei,
și singurei mele pasiuni, să o pregătesc să te înfrângă.
Mă înfioară gândul că vei tânji după mine,
că îți vei lăsa de izbeliște familia și dragostea,
pentru a-ți împlini o pasiune mult mai profundă.
Extazul oțelului și al cărnii,
al morții și al vieții...
...al furiei și al mușchilor asudați,
al fericirii pure și al celei mai adânci mâhniri.
Mori alături de mine noapte de noapte și renaște cu mine în fiece dimineață
și împlântă-ți paloșul în inimile dușmanilor noștri.
Tu lupți pentru libertate.
Eu îți ofer libertatea fără urmări sau răspunderi.
Alătură-te mie...
Fii alături de mine.
Respiră cu mine ca și când ar fi ultima ta răsuflare.
Alătură-te mie!
Nu.
Nu ești zeu. Ești doar un muritor.
Ageră fie-ți sabia!
Nu vei întâlni moartea în astă noapte.
Străji!
Aruncați peste bord spurcăciunea!
Ei bine?
Ce ai aflat?
Poate fi învinsă Artemisia?
Data viitoare când o vom înfrunta, va abate urgia asupra noastră.
Țineți-vă!
Aruncați în luptă straja mea personală!
Înapoi!
Retragerea!
- Retrageți-vă! - Retrageți-vă!
Temistocle, în apă!
Să vină arcașii pe punte!
Arcași, pe punte!
Săgetați la tribord!
Luptă mai departe, băiete!
Continuă lupta!
Țintiți-l pe bărbatul de sus! Acolo!
Abandonați corabia!
Morții nu au nici vină,
nici responsabilitate.
Temistocle privește Marea Egee
înroșită de sângele oamenilor săi.
Oare s-au sacrificat pentru pofta inimii sale
sau pentru a spăla greșeala făcută demult, la Maraton?
Câți oameni ar fi fost cruțați dacă l-ar fi ucis pe acel tânăr?
Nici măcar Temistocle nu e sigur.
Prietene, ne-am înfruntat soarta.
Împreună.
Ascultă-mă, Temistocle...
Dimineața va trebui să lupți
de două ori mai crâncen.
Vom lupta cot la cot.
Nu, feciorul meu.
Vei lupta singur pentru amândoi.
Ce a grăit?
Îți voi spune când va fi vremea.
Acum taci.
Mergi și jelește-ți tatăl.
Câte astfel de tragedii vom mai avea de îndurat?
Câte va fi nevoie.
Ne ducem flăcăii la pieire.
Crezi că eu mă veselesc
când îmi văd prietenul dându-și ultima suflare?
Fiecare femeie pe care am văduvit-o prin hotărârea mea,
fiecare copil care va crește fără tată...
...sunt alegerile mele.
Aceasta e povara comenzii mele.
Cât de ușor sunt reduși la tăcere cei voinici și disciplinați!
Voiesc ca oastea mea să-i vadă pe marii războinici spartani.
Să mărșăluiască pe lângă hoiturile lor,
să înțeleagă ce înseamnă să i te împotrivești regelui-zeu.
Regele Leonida și cei 300 de viteji au fost floarea războinicilor greci.
Nimeni nu va mai ridica sabia asupra noastră.
Nimic nu va sta în calea imperiului meu.
Mărite rege...
Mergi la Atena cu sabia regelui mort.
Să afle că e rândul lor.
Să știe că Atena,
mândrul lor oraș,
va dispărea din istorie.
Temistocle!
Aduc vești de la Termopile! Leonida a fost trădat de un cocoșat.
Spartanii au fost căsăpiți. Porțile de Foc au căzut.
Ce jertfă!
Sunt martirii Eladei.
Daxos, du astă veste de la Porțile de Foc
în fiecare cetate și în fiece sat.
Să afle toți grecii.
Dar au pierit până la unul!
Sacrificiul Spartei ne va uni.
Pornește degrabă!
Adăpostește corăbiile și oamenii lângă Salamina.
Și tu?
Voi duce la Atena vestea lui Daxos.
Auzit-am că Porțile de Foc au căzut din cauza unui cocoșat.
Că și-a vândut țara,
și-a lepădat hlamida și a schimbat-o cu aurul perșilor.
Care ți-e numele, trădătorule?
Ephialtes din Trachis.
Ar trebui să scald în sângele tău acest preacinstit paloș!
Și bine ai face!
Sunt un om respingător.
Am comis o faptă la fel de respingătoare.
Rostește ce ai de rostit.
Te implor pe tine și pe toți atenienii!
Regele-zeu va arde acest oraș din temelii!
Tăcere!
Sacrificiul lui Leonida și al Spartei nu a fost înfrângere!
A fost o glorioasă izbândă.
Această faptă de vitejie
va uni toate orașele-state
și va uni Grecia sub un singur țel, contra unui singur dușman!
Iar tu...
Transmite-i regelui tău zeu acest mesaj:
ne vom aduna toate corăbiile care ne-au rămas
și ne vom înfrunta decisiv în golful Salamina.
Dar va fi moarte și prăpăd!
Da, va fi.
Temistocle...
Am venit să vorbesc cu regina voastră.
Ai grijă, ateniene, nu te va primi cu brațele deschise.
Îți transmit profundele mele regrete.
Nu pot schimba soarta pe care a avut-o Leonida,
dar jertfa sa nu va fi uitată.
Nu-mi spune mie ce-i jertfa. Grăiește degrabă ce ai de grăit, atenianule.
Am venit să îți cer întreaga flotă a Spartei.
- Dă-mi toate corăbiile și toți oamenii. - Nu ți-am oferit destul
pentru visul tău de unire a Greciei?
Vrei să pună mâna pe sabie fiul meu și copiii Spartei?
Asta te-ar mulțumi?
Nu ți-am dat destul pentru ambițiile tale, Temistocle?
Un rege, soți, tați și frați!
Sparta nu va mai oferi nimic!
Îți aparține.
Răzbună-l!
Vorbele oracolului răsunară ca un avertisment.
Elada întreagă va cădea.
Pârjolul persan va preface Atena în cenușă.
Căci Atena e un maldăr de piatră, de lemn, de pânză și praf.
Aidoma prafului, va fi spulberată de vânt.
Numai atenienii rămân,
iar soarta lumii atârnă de fiecare silabă de-a lor.
Numai atenienii rămân.
Doar corăbiile lor solide din lemn îi mai pot salva.
Corăbiile din lemn și un val uriaș de sânge de viteji.
Grecii au fost nesăbuiți că ni s-au împotrivit.
Leonida și trufia lui nu au rezistat în fața voinței unui zeu.
Temistocle a fost un laș jalnic.
Iar acum, flota asta prăpădită abia dacă merită atenția noastră.
Dacă acel "laș jalnic" mi-ar fi fost alături,
ți-am fi așternut la picioare întreaga lume.
Mărite rege!
Umilul tău slujitor îți aduce vești!
Flota grecească e fără apărare în golful Salamina.
Așteaptă lovitura ta de grație.
Cine le comandă flota?
Temistocle din Atena.
Temistocle e mort!
Trăiește. L-am văzut cu ochii mei.
Anunță ostașii și pregătește-mi platoșa. Vom ataca neîntârziat.
Ar fi...
mai înțelept să trimiți doar câteva corăbii, care să confirme că nu e o capcană.
Ai cuteza să mă sfătuiești în chestiuni de război?
Sunt regele-zeu. Sunt învingătorul lui Leonida.
Sunt cel care a făcut Atena una cu pământul.
- Sunt regele tău. - Ai reușit să-i transformi în martiri
pe Leonida și pe oamenii lui.
Iar când ai distrus Atena, ai incendiat tot ce era de valoare în această țară.
Îi voi ataca pe greci...
...cu întreaga flotă.
Artemisia, destul!
Nu uita cine a pus coroana pe capul tău de țânc!
Mărite rege!
Stai pe tronul tău de aur și privește bătălia
din locul sigur oferit de mine.
Acolo, în depărtare, am privit distrugerea Atenei.
Vom înfrunta singuri bestia care ne-a cotropit țara.
M-am rugat ca spartanii să ne sară în ajutor de dimineață.
Poate că ei simt că ne-au ajutat destul.
Ne-ai dezamăgit pe toți! Tu ești vinovatul, Temistocle.
- Fără spartani, suntem simpli țărani. - Trebuia să ne fi înțeles cu perșii.
Adevărat grăiți.
Așa-i, avem o mână de corăbii.
Da, suntem simpli țărani.
Suntem negustori.
Suntem flăcăi, pe care sacrificiul și focul luptei i-a transformat în bărbați.
M-am jucat cu moartea și am pierdut!
De veți alege să-mi întoarceți spatele mie și patriei voastre...
...n-am să vă judec.
Puteți pleca.
Ați rămas oameni liberi.
Prea bine.
Să punem osul la treabă și să alungăm acele corăbii de la sânul Eladei!
Azi avem ocazia să arătăm de ce suntem în stare.
Faptele noastre să dăinuie milenii de-a rândul!
Ultima noastră împotrivire să rămână în istorie!
Să se știe că am murit în picioare
în loc să trăim îngenuncheați!
Azi să-ți amintești un singur lucru.
Să nu mă las ucis.
Nu, ultimele cuvinte ale tatălui tău.
Mi-a spus că ți-ai câștigat dreptul să stai la masa vitejilor.
Frățioare, nu mai am nicio strategie și niciun vicleșug.
Va fi ultima noastră bătălie.
Am luptat alături de când mă știu.
Nimic nu mi-ar plăcea mai mult decât să-mi pun sabia în cui.
- Ai pregătit ce ți-am cerut? - E sub punte.
- Bine. - Sigur vrei să mergi până la capăt?
Da.
Fără comanda Artemisiei, flota persană nu e în stare de nimic.
Nu vom reuși să ajungem până la ea.
Voi ajunge eu. Îi voi veni de hac.
Nu vei avea unde să te retragi.
Știu.
Ultimele corăbii grecești vor fi nimicite azi.
Fiți fără milă!
Nu cruțați pe nimeni!
Azi vom dănțui pe spinările grecilor morți.
Azi îi vom supune.
Vreau să simt beregata lui Temistocle sub cizmele mele.
Înșfăcați parâmele!
Pregătiți-vă de luptă corp la corp! Atacați!
Tatăl tău te privește!
Izbiți-i cu toată puterea!
Câștigați-vă faima de viteji!
N-am venit aici să stau cu mâinile în sân!
Acum!
N-au decât să ne trimită direct pe lumea cealaltă!
Dii!
Mi-ai oferit libertatea
- ...fără urmări sau răspunderi. - Îmi accepți propunerea?
Refuz în continuare.
Ești mai tare la luptă decât la pat.
Dă-te legat sau mori!
Dacă nu cu mine, cu cine o să te mai lupți?
Nimeni nu îți poate sta împotrivă.
Mai bine mor liber decât să ajung rob,
chiar dacă lanțul mi-ar fi legat de tine.
La început a fost o șoaptă,
o speranță...
O adiere diafană strecurată printre catarge,
care scârțâiau în țipetele de moarte alor cei 10.000 de muribunzi.
Trecu prin pletele ei precum mângâierea unui iubit.
Adierea aceea ca o speranță deveni vânt, un vânt care cuprinse Elada,
ducând cu el mesajul libertății și ce înțeleaptă a fost
când i-a cerut lui Leonida să i se jertfească.
A fost vântul sacrificiului...
...vântul libertății...
...vântul dreptății...
Vântul răzbunării.
Sunteți înconjurați! Întreaga Grecie s-a unit împotriva voastră!
Delfi, Teba, Olimpia,
Arcadia și Sparta!
De va fi să mor azi, sunt gata!
Aș putea să-mi plec sabia.
Încă mai ai timp să iei o barcă și să fugi.
Ar fi păcat să mă obligi să te ucid.
Ordonă-le navelor tale să iasă din luptă și să se predea.
Să mă predau?